Міністерство освіти і науки України

Національний університет біоресурсів і природокористування України

НАУКОВІ ОСНОВИ ЗБЕРЕЖЕННЯ І ФУНКЦІОНУВАННЯ ПАРКІВ ЯК ОСЕРЕДКІВ КУЛЬТУРНО-ІСТОРИЧНОЇ ТА НАУКОВОЇ СПАДЩИНИ

1.	ГАТАЛЬСЬКА Надія Вікторівна – кандидат сільськогосподарських наук, доцент кафедри ландшафтної архітектури та садово-паркового будівництва Національного університету біоресурсів і природокористування України.
2.	РУДЬ Наталія Вікторівна – кандидат біологічних наук, молодший науковий співробітник відділу ландшафтного будівництваНаціонального ботанічного саду ім. М.М. Гришка НАН України.
3.	МАВКО Мар’яна Степанівна – аспірант кафедри ландшафтної архітектури та садово-паркового будівництва Національного університету біоресурсів і природокористування України.

РЕФЕРАТ

Київ – 2016

Актуальність роботи. Парки завжди являли собою синтез різних видів мистецтв – архітектури, садівництва, монументального та топіарного мистецтва, орнаменталістики та низки інших і на сьогодні є осередками культурно-історичної та наукової спадщини нашої країни. Форми, зміст, якісне наповнення садів і парків змінювалось разом із зміною потреб суспільства, що обумовило трансформацію компонентів паркового простору. При цьому варто зауважити, що окрім матеріальних, осяжних форм, трансформація торкається тематичного та ідеологічного наповнення парку, що набуває важливого значення в контексті культурно-історичної цінності об’єкта. Важливим етапом дослідження парків є аналіз особливостей їх формування та розвитку, оцінювання ступеню трансформації об’ємно-просторової структури. Однак підходи до проведення таких досліджень не можуть бути однаковими для всіх садово-паркових об’єктів та залежать від багатьох факторів – історико-культурної та наукової цінності, функціонального призначення (як на момент створення, так і на сучасному етапі), містобудівельних умов, складу дендрологічних колекцій тощо. Саме врахування зазначених особливостей під час проведення передпроектного дослідження об’єктів є запорукою формування оптимальних напрямів їх реконструкції та адаптації до сучасних умов, а також сприятиме збереженню цінних компонентів паркового простору.
Проблемі дослідження парків різного функціонального призначення та часу створення приділялась увага з боку багатьох відомих вчених як в Україні загалом – О. Л. Липа (1949, 1960), М. А. Кохно(1968, 1991, 1994, 2007), І. Д. Родічкін(1985, 1991, 2009), С. І. Кузнецов (2009), так і в окремих регіонах – Л. П. Казімірова(1996), Л. О. Коцун (1999), В. М. Черняк (2004), О. О. Марчук (2006), Р. Б. Дудин (2009). Однак нині відсутні комплексні науково обґрунтовані методичні положення щодо дослідження паркових просторів із урахуванням їх особливостей, які б надавали об’єктивну оцінку сучасного стану та рівня збереженості садово-паркових об’єктів і, передусім, ґрунтовні підстави для визначення оптимальних напрямів їх реконструкції з метою раціонального використання.
Метою роботи є вдосконалення теоретико-методичних засад оцінювання паркового простору, розробка та обґрунтування теоретичних інновацій комплексного підходу до оцінювання садово-паркових об’єктів. Для її досягнення було вирішено наступні завдання:
•	дослідити класифікаційні особливості паркового простору та виокремити ознаки, які лімітують підходи до оцінювання парку та перспективи його використання на сучасному етапі;
•	здійснити критичний аналіз сучасних методів оцінювання компонентів парків різного функціонального призначення  і паркового середовища в цілому;
•	розробити та науково обґрунтувати методичні підходи визначення дендрологічної цінності парків, оцінювання рівня збереженості історичних парків, сучасного стану території та засобів вираження ідейного навантаження меморіальних парків;
•	провести апробацію науково обґрунтованих методичних підходів оцінювання парків різної культурно-історичної та наукової цінності на садово-паркових об’єктах;
•	з’ясувати ступінь рекреаційного навантаження на різних ділянках Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України та встановити ступінь техногенного впливу на насадження методом дендроіндикації;
•	проаналізувати едафокліматичні умови росту і розвитку насаджень садово-паркових ландшафтів у Національному ботанічному саду ім. М. М. Гришка НАН України та розробити комплекс фітомеліоративних та еколого-компенсаційних заходів.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в наступному.
Поглиблено теоретико-методологічні основи комплексного оцінювання сучасного стану, рівня трансформації територій парків різного функціонального призначення, збереження та раціонального використання відповідно до їх культурно-історичного значення та наукової цінності, а саме:
- виокремлено основні ознаки, які лімітують підходи до оцінювання парку та перспективи його використання на сучасному етапі;
- розроблено та науково обґрунтовано методичні підходи оцінювання рівня збереженості історичних парків, що комплексно характеризують такі об’єкти, визначають їх культурно-історичну цінність та напрями раціонального використання;
- розроблено новітні методи оцінювання об’ємно-просторової структури та засобів вираження ідейного навантаження меморіальних парків, які включають систему критеріїв, що характеризують як загальні риси, так і стан компонентів паркового простору на сучасному етапі та є підґрунтям для формування напрямів його подальшого раціонального використання;
- сформовано наукові засади визначення дендрологічної цінності парків, запропоновано критерії, які визначають дендропотенціал садово-паркового об’єкта його наукову та господарську цінність;
- апробовано науково обґрунтовані методичні підходи оцінювання парків різної культурно-історичної та наукової цінності на 8 садово-паркових об’єктах, які відрізняються низкою характерних ознак;
- вперше досліджено та проаналізовано вплив природних і антропогенних чинників на формування і стан садово-паркових ландшафтів Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України;
- на основі дендроіндикаційних досліджень встановлено біомаркери ефекту атмосферного забруднення, за інтегральним показником оцінено екологічний ризик для рослин садово-паркових ландшафтів Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України.
Результати досліджень викладено у 53 наукових працях, у тому числі 2 монографіях, 32 наукових статтях фахових наукових видань України, 2 свідоцтвах про реєстрацію авторського права на твір та 17 матеріалів і тез доповідей наукових конференцій. За цією тематикою захищено 2 кандидатські дисертації.
Практична значимість виконаного дослідження має декілька пріоритетних для садово-паркового господарства аспектів: розроблені методичні підходи та положення можуть бути підґрунтям для формування заходів із дослідження рівня трансформації територій парків різного функціонального призначення, їх збереження та раціонального використання відповідно до визначеного культурно-історичного значення та наукової цінності, під час опрацювання стратегічних напрямів розвитку рекреаційної структури регіонів, розробці регіональних пам'ятко- та природоохоронних програм, формуванні напрямів розвитку туристичної діяльності України. Отримані результати є пріоритетними в галузі садово-паркового господарства, ландшафтної архітектури та містобудування загалом.
1.	Аналітичні дослідження методів оцінювання та класифікаційних особливостей парків
На основі аналізу наукових робіт у сфері класифікаційних особливостей паркового простору виокремлено основні ознаки (функціональна спеціалізація, час створення, розміщення в структурі розселення), які лімітують підходи до оцінювання парку та перспективи його використання на сучасному етапі. В результаті аналізу наявних методик щодо оцінювання окремих компонентів паркового простору встановлено, що основним аспектом є оцінювання виключно якісних, естетичних та кількісних характеристик матеріальних елементів. Однак, поза увагою лишається символіка, ідеологія, тематична спрямованість парку, стилістична єдність композиції, а також колорит паркових пейзажів, який є важливим засобом висвітлення його тематичної спрямованості. 
Встановлено, що розглянуті методики доцільно використовувати під час формування комплексної оцінки парку залежно від його особливостей, яка має їх враховувати. Зокрема, для історичних парків, важливою характеристикою є наявність письмової документації, що висвітлює особливості формування паркового простору в історичному аспекті, наявність багатовікових дерев, цінних архітектурних споруд і малих архітектурних форм тощо. Для формування об’єктивної оцінки дендрологічної цінності парку, необхідно використовувати низку критеріїв, які характеризують власне особливості подібних об’єктів (кількісний та якісний склад деревних колекцій, принципи їх організації, формове різноманіття тощо). Меморіальним паркам притаманна низка особливостей (в тому числі нематеріальних), важливих для оцінювання їх сучасного стану та визначення напрямів реконструкції. 
2.	Об’єкти та методи досліджень
Для формування науково обґрунтованих критеріїв оцінювання сучасного стану та рівня збереженості парків за дослідні об’єкти було обрано парки різного функціонального призначення, які охороняють за Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Всі дослідні об’єкти (окрім Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України) віднесені до категорії парків-пам’яток садово-паркового мистецтва. За функціональним призначенням обрані об’єкти відносять: до історичних (створених до 1917 року) та меморіальних парків – об’єкти культурно-історичного значення; дендрологічних парків та ботанічних садів – об’єкти наукової цінності. У ході виконання робіт було застосовано диференційовані наукові підходи до оцінювання території об’єктів культурної спадщини відповідно до їх культурно-історичних особливостей, наукової цінності, значення в урбанізованому середовищі, функціонального призначання як на момент створення, так і на сучасному етапі. Використані як польові, так і аналітичні методи, а саме: проведено інвентаризацію та моніторинг насаджень, композиційно-просторове, історично-архітектурне та колористичне оцінювання території.
3.	Розробка наукових основ оцінювання стану та рівня збереженості парків
Одним із аспектів збереження об’єктів культурної спадщини є оцінювання сучасного стану як матеріальних компонентів паркового простору, так і особливостей використання символізму та засобів вираження ідейного навантаження парку для формування науково обґрунтованих підходів реконструкції території парків різного функціонального призначення, раціонального використання потенціалу, а також створення оптимальних умов їх функціонування.
Відповідно до результатів проведених досліджень науково обґрунтовано методичні підходи до комплексного оцінювання рівня збереженості історичних парків, що передбачає використання шестибальної шкали за десятьма критеріями: наявність письмової інформації щодо історії створення та розвитку об'єкта; стан та рівень збереженості планувальної структури; композиція рослинності та особливості просторової організації; видовий склад деревних насаджень; наявність та стан екземплярів раритетних видів і вікових дерев; стан, культурно-історична та архітектурна цінність будівель і споруд; археологічна цінність окремих ділянок; стан та рівень збереженості дорожньо-стежкової мережі; стан водойм та гідротехнічних споруд; газонний покрив та квітникове оформлення. Результати оцінювання рівня збереженості історичних парків комплексно характеризують такі об’єкти, визначають їх культурно-історичну цінність та напрями раціонального використання і відповідно до цього розподіляють на такі групи: найцінніші історичні парки – можуть бути використані як історичні музеї, історичні заповідники тощо, потребують найменшого втручання та проведення робіт, які спрямовані на збереження та їх популяризацію; цінні історичні парки – необхідним є проведення подальших досліджень та створення проекту адаптації парку до сучасних умов; малоцінні історичні парки – відновлення паркового комплексу з метою використання як історичного парку надзвичайно трудомістке, в першу чергу, через значний рівень трансформації паркового простору, використання території можливе лише після детального вивчення всіх елементів, які представляють цінність (архітектурні споруди, цінні деревні насадження або окремі вікові, реліктові екземпляри, заповідні види, інженерні споруди, наявність археологічних ділянок) із метою їх збереження; не мають історичної цінності – відновлення як композиції паркового простору загалом, так і окремих елементів неможливе, а використання паркової території можливе після її адаптації до сучасних умов та зміни функції. 
Розроблено новітні методи оцінювання культурно-історичної цінності й засобів вираження ідейного навантаження меморіальних парків, які включають такі аспекти: значення в містобудівельній структурі населеного пункту; принцип розміщення в структурі населеного пункту; наявність достовірної інформації щодо історії створення та розвитку об'єкта; відповідність планувальної структури та функціонального зонування тематиці парку; композиційна цілісність об’ємно-просторової структури; відповідність колориту пейзажів тематиці парку; стан та значення архітектурних компонентів у висвітленні тематики парку; стан та значення елементів дорожньо-стежкової мережі, інженерного обладнання, квітникового оформлення у підкресленні тематики парку; використання засобів вираження ідейного навантаження парку.
Важливим аспектом комплексного оцінювання меморіального парку є аналіз колориту пейзажів, який запропоновано проводити за спеціально розробленою методикою, що полягає в оцінюванні основних оглядових точок (місць рекреації) садово-паркового об’єкта на основі фотографічних матеріалів та їх комп’ютерної обробки за допомогою графічної програми «GIMP ImageManipulationProgram» (операція «індексація кольорів») та визначенні панівних кольорів, а також їх співвідношень, які формують загальний колорит території садово-паркового об’єкта.
Після проведення оцінювання об’єкти можуть бути розподілено на такі групи: найцінніші меморіальні парки – можуть функціонувати як меморіально-історичні музеї або меморіальні комплекси і потребують найменшого втручання, а також проведення робіт спрямованих на їх збереження; цінні меморіальні парки – потребують подальших досліджень та створення проекту реконструкції парку, масштаб якої визначають відповідно до елементів, які порушують його композиційну та ідеологічну цілісність; малоцінні меморіальні парки – відновлення паркового комплексу з метою використання як меморіального парку надзвичайно трудомістке, в першу чергу, через значні ушкодження всіх елементів паркового простору, для раціонального використання території необхідним є визначення можливості адаптації парку до сучасних умов без або із зміною його меморіальних функцій; не мають меморіальної та культурно-історичної цінності – відновлення композиції паркового простору загалом як меморіального парку є недоцільним, оскільки більшість елементів паркового простору не відповідають тематиці меморіалу, не мають культурно-історичної та архітектурної цінності, використання паркової території можливе після реконструкції парку. У разі, якщо місце розміщення меморіального парку пов’язане з історичними подіями яким він присвячений – перенесення неможливе, однак парковий простір має бути адаптовано до сучасних потреб населення, а меморіальні елементи необхідно локалізувати в окремій функціональній зоні. 
На території дендрологічних парків та ботанічних садів зосереджено колекційні фонди представників флори з усього світу, що є важливою складовою наукової спадщини країни. Для визначення доцільних напрямів використання таких об’єктів сформовано наукові засади визначення їх дендрологічної цінності на сучасному етапі. Запропоновано критерії, які визначають дендропотенціал садово-паркового об’єкта, його наукову та господарську цінність: наявність письмової інформації щодо історії створення та розвитку об'єкта, особливостей формування колекційного фонду; таксономічний склад колекцій; наявність та стан багатовікових екземплярів та рослин раритетних видів; наявність та особливості застосування загальноприйнятих принципів формування колекцій; відповідність розміщення рослин на території об’єкта відповідно до їх біологічних та екологічних особливостей; вікова структура насаджень; зимостійкість й морозостійкість та посухостійкість рослин, які формують колекції; наявність природного поновлення інтродуцентів; декоративність насаджень; особливості догляду. Важливою характеристикою запропонованого підходу є доцільність проведення оцінювання на різних етапах дослідження, а також використання загальноприйнятих методик досліджень для отримання детальної характеристики окремих елементів паркового середовища. Зрештою, після оцінювання парки можуть бути розподілені на чотири категорії, які характеризують їх дендрологічну цінність: найцінніші – можуть залучатися для дослідження рівня акліматизації, окремі екземпляри господарсько-цінних видів можуть бути використані як маточні рослини, а територія об’єкта як навчальна база – потребують найменшого втручання; цінні – для раціонального використання й збереження яких необхідне здійснення відновлювальних заходів та створення проекту адаптації парку до сучасних умов; малоцінні–відновлення з метою використання як дендрарію недоцільне, насамперед через значні зміни видового складу деревних колекцій або їх незадовільний стан, колекційний дендрологічний фонд можливо залучати для вивчення рівня акліматизації окремих інтродуцентів; не мають дендрологічної цінності – використання об’єкта як дендрарію на сучасному етапі недоцільне. Можливою є зміна його функції та адаптація до сучасних умов. 
Природна і штучно створена рослинність міських насаджень внаслідок інтенсивних урбогенних і техногенних впливів знижує свою життєвість і декоративність, а також санітарно-гігієнічні якості. Тому виникає необхідність оцінити рівень техногенної та антропогенної небезпеки для таких об’єктів із метою створення дієвих фітомеліоративних заходів для збереження цінних колекцій рослин садово-паркових об’єктів, також цілісності заповідних ландшафтів. Одним із найприйнятніших методів моніторингу за умов паркових ландшафтів є екологічна діагностика, що базується на фітоіндикації морфо-біометричним методом. Запропоновано наступну послідовність екологічного оцінювання паркових ландшафтів: вибір чинників шкідливості в навколишньому середовищі>оцінювання чинників (рівень поширеності впливу, тривалості й умов впливу)>вибір видів-індикаторів>вибір показників пошкодження у видів-індикаторів> дослідження пошкодження фітоіндикаторів>оцінювання зв'язку між рівнем поширеності чинника і показником пошкодження>розробка рекомендацій щодо мінімізації дії чинників шкідливості, заходів збереження садово-паркових ландшафтів. Запропонований підхід до оцінювання екологічного стану садово-паркових ландшафтів є основою дієвих еколого-компенсаційних заходів для мінімізації впливу урбогенних факторів на садово-паркові території, у т.ч.  і на об’єкти ПЗФ України.
4.	Особливості функціонування парків як осередків культурно-історичної й наукової спадщини на сучасному етапі та напрями їх раціонального використання
Для апробації науково обґрунтованих методичних підходів оцінювання парків різної культурно-історичної та наукової цінності було досліджено садово-паркові об’єкти, які різняться за низкою особливостей, мають різний культурно-історичний та науковий потенціал. В результаті проведених досліджень виявлено значні розбіжності в сучасному стані історичних садово-паркових об’єктів. Результати досліджень систематизовано та приведено до числових значень з метою Відтак, Корсунь-Шевченківський парк та Дендропарк Мліївської дослідної станції віднесено до найцінніших. Цінним історичним парком можна назвати парк Декабристів. Тальнівський, Козачанський та Синицький парки віднесено до малоцінних з точки зору історичної цінності. Для покращання стану їх території варто провести реконструктивні заходи, спрямовані на адаптацію територій до сучасних умов із збереженням окремих ділянок та архітектурних елементів періоду розквіту. Важливим є також той факт, що Тальнівський та Козачанський парки мають статус парків-пам’яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, проте з огляду на сучасний стан всіх елементів паркового простору є підстави зміни такого статусу. В той же час, Дендропарк Мліївської дослідної станції є парком-пам’яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення, однак в результаті досліджень виявлено його високу культурно-історичну цінність, що також може стати передумовою для формування наукового обґрунтування щодо зміни його статусу або категорії об’єктів природно-заповідного фонду. 
	
Рис. 1. Результати комплексної оцінки сучасного стану та ступеня збереженості історичних парків	

Для проведення комплексного оцінювання об’ємно-просторової композиції та засобів вираження ідейного навантаження меморіальних парків було обрано парки воєнної тематики м. Києва (парк «Перемога» і парк «Слави») та ті, що присвячені культурним та державним діячам (парк ім. Тараса Шевченка, Голосіївський ім. Максима Рильського). Відтак, найвищий бал (43) отримав парк «Слави», який віднесено до групи найцінніших меморіальних парків та запропоновано його використання як меморіально-історичного музею, а також проведення робіт, спрямованих на його збереження та популяризацію (рис. 2). Решту парків віднесено до категорії цінних меморіальних парків, для функціонування та раціонального використання яких необхідним є проведення подальших досліджень та створення проектів реконструкції паркового простору, масштаб якої визначають відповідно до елементів, які порушують його композиційну та ідеологічну цілісність. Зокрема, основною проблемою парку ім. Т. Шевченка є хаотичне розміщення насаджень, суперечливість квітникового оформлення та значна кількість МАФ, які не відповідають функціональному призначенню парку, а також неузгоджені стилістично ні з основним меморіалом ні між собою. Реконструкцію має бути спрямовано на формування цілісної об’ємно-просторової композиції паркового простору та включати реконструкцію насаджень, квітникового оформлення, а також заміну значної частини МАФ. У парку «Перемога», поряд із низкою елементів, які підкреслюють тематику парку і розкривають ідейне навантаження знаходяться розважальні атракціони, які значною мірою нівелюють вплив тематичних елементів та порушують цілісність об’ємно-просторової композиції. Для її відновлення та зосередження уваги на тематиці парку необхідно візуально відокремити розважальні елементи від меморіальних. Найнижчий бал отримав парк ім. М. Рильського, який має важливе значення як осередок рекреації, однак меморіальна функція виражена недостатньо. 
	
Рис. 2. Результати комплексної оцінки об’ємно-просторової композиції та засобів вираження ідейного навантаження меморіальних парків	

Для апробації методики оцінювання дендрологічної цінності парків обрано три парки – Дендропарк Мліївської дослідної станції, Ботанічний сад Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького та Дендропарк «Дружба», які мають дендрологічний потенціал, адже на території досліджених парків зростає значна кількість інтродукованих видів та культиварів деревних рослин: у Дендропарку Мліївської дослідної станції – 89, у Ботанічному саду Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького – 147 та у Дендропарку «Дружба» – 209 таксонів. Окрім того, Дендропарк Мліївської дослідної станції віднесений до найцінніших в культурно-історичному аспекті парків. За результатами комплексного оцінювання парків дендрологічної цінності визначено, що найбільшу кількість балів (42), отримав Дендропарк «Дружба». Дендропарку Мліївської дослідної станції встановлено дещо нижчу оцінку – 41 бал. Найнижчий бал (40) отримав Ботанічний сад Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького, що обумовлює віднесення всіх трьох об’єктів до категорії цінних дендрологічних об’єктів. Поряд з тим, варто наголосити на важливості аналізу показників окремих критеріїв, відповідно до якого найціннішим у контексті вивчення особливостей акліматизації є Дендропарк «Дружба», більшість видів якого може слугувати також вихідним селекційним матеріалом. Дендропарк Мліївської дослідної станції доцільно використовувати як історичний парк дендрологічного спрямування, вікові екземпляри – у якості маточних рослин. Окремі ділянки парку варто адаптувати для рекреаційних потреб місцевого населення. Ботанічний сад Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького, який з огляду на місце розташування в структурі населеного пункту та підпорядкування, доцільно використовувати в навчально-практичних цілях, а також для проведення досліджень, спрямованих на визначення рівня акліматизації наявних на його території інтродуцентів.
У структурі міських зелених насаджень м. Києва в ХХ ст. на фоні стрімкої індустріалізації формувались різноманітні за своїм функціональним призначенням ландшафтні території, серед яких парки відпочинку, рекреаційно-оздоровчі центри та ін. Однією із урбокомпенсаційних зон міста та унікальним ландшафтним об'єктом державного значення м. Києва є Національний ботанічний сад ім. М. М. Гришка НАН України (НБС). 
Зелені насадження НБС, виконуючи вирішальну роль у дезурбанізаційних процесах, зазнають глибоких антропогенних трансформацій. Для оцінювання рівня впливу атмосферного забруднення запропоновано два модельних дендроіндикатора Tilia cordata Mill. і Acer negundo L. та їх 4 морфологічних показники, за змінами яких здійснено оцінювання рівнів впливу атмосферного забруднення: рівень некротизації, дехромації, флуктуючої асиметрії листкових пластинок та дефоліація крони. Розрахунки коефіцієнту комбінованої дії показали, що за рівнів забруднення приземних шарів атмосферного повітря у 3 ГДК і вище для рослинності за вмістом діоксидів азоту, сірки і формальдегіду, рівень ризику набуває неприйнятного значення та викликає загибель окремих особин рослин або їх угруповань. 
За інтегральним показником до ділянок з неприйнятним рівнем ризику в порядку його зменшення належать: схили біля Наддніпрянського шосе >«Крим» > «Кавказ» > «Пакленова діброва» > вул. Бастіонна біля центрального входу > «Алтай та Західний Сибір». Встановлено високі рекреаційні навантаження, що перевищують рекреаційну ємність в 1,5–2,5 рази та спричиняють рекреаційну дигресію 3–4 стадії на ділянках: «Сад магнолій», «Сад бузків», «Гірський сад», «Квітникова гірка». Для нівелювання локальних критичних навантажень і розосередження потоку рекреантів по території НБС, запропоновано створення двох ландшафтно-терапевтичних маршрутів. Для зниження ризику, викликаного аеротехногенним забрудненням прилеглих автодоріг, запропоновано схеми створення двох шестирядних захисних смуг ізолюючого типу із 12 видів рослин. Видовий асортимент підібрано за принципом комплексності та відповідності до природних фітоценозів, а також із урахуванням їх газо- та солестійкості.